The Eastern Spirit Subbing Squad представя
Али Баба?
Твой приятел ли е? - Да.
Аладин, добра среща!
Ще можеш ли да спреш Уго? Плаши другарите ми.
Недей! Не го слушай!
Хей, Али Баба. Дойдох тук, за да те намеря.
Имам толкова да ти разказвам!
Нали помниш обещанието?
Обещахме си, че ще обиколим света!
Аладин… Съжалявам.
Не мога да спазя това обещание.
Армията е тук!
Да изчезваме, Али Баба!
Дух на благоприличието и дисциплината,
призовавам те!
Използвай моята енергия
и нека могъществото ти осъществи волята ми!
Ела при мен, Амон!
Огнен демон!
Своите мечти аз скоро ще постигна!
Ако гласът ми
успява да достигне до сърцето ти,
хайде, нека да вървим!
МАГИ Лабиринт от магия
Хората искат да променят утрешното,
но твърде лесно се предават.
Тук винаги е било така.
Живеят с извиненията си ден след ден.
Приличат на парче скала на ръба,
подритнато и никому ненужно.
Знаеш ли това, че някъде навън
хората изобщо не се смятат за значими?
Всички носят своите болки, дори и аз!
Но своите мечти аз скоро ще постигна!
Хвърли се напред, нека всичко се завърти!
Преброй до три и нека шоуто да започне!
Ако гласът ми
успява да достигне до сърцето ти,
хайде, нека да вървим!
Осма нощ: "Нарушеното обещание"
Не очаквах някой от тях да е минавал през Лабиринт.
И се оказа търсеният от Аладин, а?
Какъв човек е Али Баба Чудотвореца?
Братле, тия са страховити. Ще се справим ли?
Армията няма да ни пипне тук. В пълна безопасност сме.
Тъкмо си търсехме нови съюзници.
Добре сте дошли в редиците ни. Нали, партньоре?
Но трябва да знаете, че сме престъпници.
Бием се срещу армията заради бедните.
Не си и помисляйте да крадете от нас.
Ако си го помислите…
Ще платите с живота си.
Касим, за какво беше това?!
Защо ни е да говорим с толкова непознати?
Няма ли да започваме война?
Шегувах се!
Но трябва да продължим да се бием.
Батко Али Баба!
Днес бихте ли армията?
Вече можем да ядем по два пъти на ден!
Хей, помниш ли как като деца се мъчехме в калта с другите?
Моля те, спаси тези деца.
Нека не свършват като Мариам!
Не ни изоставяй, Али Баба!
Бий се с мен, както когато бяхме деца!
Не! Реших сам да се справя с това.
Кой е?!
Сторило ми се е. Явно съм доста изморен.
Пази тишина, или ще те удуша.
Защо си тук? - Проследих те по миризмата.
Какво правиш с крадците? Трябва да обясниш на Аладин.
Няма нищо за обяснение.
Тук си на вражеска територия. Ще те убият, ако разберат!
Няма да си отида.
Аладин пътува много дълго, за да стигне дотук.
И какво от това?
Не го ли търсеше и ти преди половин година в Ци Шан?
Млъкни! Това няма нищо общо с теб! Проблемът си е мой!
Има общо с мен.
Сега ще те заведа при Аладин.
Не чу ли някой да вика? - Причува ти се.
Братле, ако тези ги продадем,
ще можем да се справим и без мъгливите.
Доверявам се само на златото и среброто.
Ако ги продадем в Балбад сега, ще ни дадат само от онези хартийки.
Икономиката на Балбад е в ужасно състояние.
Главната причина са тези. - Хартиените пари на империята Ко.
Ко използват военната си сила,
за да наложат тези неща и в съседните държави.
Балбадският крал също се е повлиял.
Чух, че дори се е сгодил с една от принцесите на Ко.
Той какво? Това магаре… За това дори не спомена!
Проблемът с Хората от мъглата е сериозен.
Трябва да помислим внимателно и да се свържем с нашите.
Така е. Все пак нямам носители.
А къде е Аладин всъщност?
Изглежда ми депресиран, в стаята си е.
Може и да е Маги, но си остава дете.
Случиха ни се ужасно много неща.
Сигурно и с Али Баба е така.
Какво ще правя сега? Трябва ни някой нов план!
Дали да продължим да търсим други като теб?
Или първо да отидем с Мор до Тъмния континент?
Искам да науча повече и за Синбад! Имам толкова голям избор!
Сякаш… не ми останаха сили.
Толкова се вълнувах за това…
Здрасти…
Добре изглеждаш. - Ти също.
Мина половин година, а? Променил си се!
Да… Ти също.
Вече се поздравихте.
Знаеш ли какво става тук заради теб и бандата ти?
Няма стока, дворецът е изоставил гражданите си
и някога свободните граждани сега са принизени до нивото на роби.
Мор, стига. Разбирам защо се гневиш толкова,
но тримата не сме се събирали отдавна.
И нощта е много красива!
Хайде да си говорим за хубави неща. Нали, Али Баба?
Преживял си всичко това? Било е голямо приключение.
С намерение съм да изловя Хората от мъглата.
Не знаех, че ти си с тях.
Но съм сигурен, че имаш причини.
Моля те, кажи ми защо.
Първо ще трябва да ти разкажа за един приятел, става ли?
Да, разбира се.
Той се казва Касим. - Касим?
Водач е на Хората от мъглата.
Касим и аз сме приятели още от деца.
Мое е! Аз съм крал на планината!
Страхотен си!
Никой не може да ме победи!
Винаги се оглеждай внимателно!
Прокопах хиляди тунели под планината ти!
Убийственият ми тунелен план!
Али Баба е най-добрият! - Истински измамник!
Изобщо не беше честно това! - Мъжете не реагират така!
Повтори го пак!
Много се биехме, но си оставахме приятели.
Бяхме заедно всеки ден, на сивите улици.
Животът беше труден, но си имах майка и дом.
Прибрах се, мамо!
Тя всъщност беше компаньонка.
Беше винаги засмяна и бяхме щастливи заедно.
За Касим обаче беше различно.
Баща му беше безполезен загубеняк.
Мръсно изчадие!
Казах ти да ми донесеш пиячка! Ти млък!
Стига си ми ревала! - Спри!
Не посягай на Мариам!
Батко! - За нищо не ми служите!
Един ден бащата на Касим изчезна.
Случваше се често в квартала.
Мама прибра Касим и Мариам у нас.
Четиримата заживяхме като семейство.
Семейство! Звучи много вълнуващо.
Да, беше много забавно и хубаво.
Само че не беше за дълго.
Майка ми се разболя и си отиде.
Можех само да плача. Но Касим беше различен.
Не плачи. Сега аз ще защитавам и двама ви.
Работехме заедно с желание и старание.
Ровехме в боклука, лъскахме обувки…
Скоро Касим се сприятели с лоши деца.
Може би просто е търсел начин да ни помогне.
Затова един ден го попитах…
Касим, трябва ли да ти помагам?
Не е нужно да си мърсиш ръцете.
Ти не си като мен. - Какво значи това?
Във вените ми тече кръвта на баща ми. Прогнил плод съм.
Но ти не си.
Трябва да живееш така, както живя майка ти.
Касим!
Той се държа много странно онзи ден.
Хей, ние сме приятели, нали?
Да! Разбира се!
През онзи ден кралят на Балбад дойде при нас.
Ти си мой син. От днес ще живееш в двореца.
Не е възможно! Майка ми беше проститутка.
Не се знае кой е баща ми!
Майка ти, Анис,
някога беше прислужничка в двореца.
Там се срещнахме и аз се влюбих в нея.
После се появи ти.
Знаех си, че нещо не е наред.
Как може някой като теб да е тук? - Какво имаш предвид?
Нищо конкретно не означава.
Ние сме различни още от самото си раждане.
Просто изчезни от тук.
Мислех, че той се опитва да ме спре.
Все пак ми беше семейство! Само че…
Така или иначе, напуснах.
Огромно е! - Насам, принце.
Принц?
Животът ми се преобърна. За всичко ми прислужваха.
Трябваше да се уча. Да говоря и да вървя по-различно.
Да се трудя здраво и да тренирам с меча.
Така изминаха три години.
Спомените ми за копторите почти се бяха заличили.
Един ден изпитах силното желание да ги видя отново.
Но там вече нямаше нищо.
Мръсните улици бяха почистени.
Нямаше нито един човек.
Защо трябваше да го срещам?
Само ако не се бях измъкнал от двореца!
Всичко това нямаше да се случи.
Какво стана?
Касим? Това си ти, нали?! Откога не сме се виждали!
О, Али Баба! Откога, наистина!
За срещата ни. - Ти с какво се занимаваш сега?
Къде са Мариам и останалите?
Добре са. Но копторите ги няма.
Вече не сме желани. Просто ненужен боклук.
Наистина не знаеш, нали?
Заключен съм в двореца почти през цялото време.
Е, тогава да оставим неприятните теми.
Да пием! Какво има? Дори не си го опитал!
Не можеш да пиеш ли? - Мога!
Впечатлен съм!
Беше точно като преди три години.
Тогава не го забелязах,
но сега си спомням как очите му потъмняваха.
Касим беше взел решение в момента, в който ме видя.
Решение, довело до голямо нещастие.
Ти спомена, че си като затворник в двореца.
Как тогава се озова тук?
През тунелите, разбира се! - Тунели?
Нали помниш как те побеждавах? Като копаех.
А помниш ли как те ударих, преди да отида в двореца?
Съжалявам за това.
Но когато ми каза да се махам, аз…
Ти… Опита се да ме предпазиш, нали?
Разбира се! Та нали сме приятели?
Бях много щастлив. Касим ми желаеше само доброто.
Точно затова не разбрах,
че той всъщност ме следеше.
Такъв глупак съм бил!
Али Баба…
Малко след това кралят ме извика, преди да умре.
Не ми остава да живея много.
Абмад е мързелив и му влияят много лоши неща.
Али Баба, ти трябва да седнеш на трона.
Аз не бих могъл…
Няма кого другиго да оставя.
Ваше Величество, трябва да попитам нещо.
Какво?
Какво чувствахте към мама… към майка ми?
Анис? Не можехме да бъдем заедно.
Пречеха ни твърде много неща.
Но…
Аз я обичах.
Благодаря ви, Ваше Величество.
Сега, когато знам, ще мога да се справя.
Време е да вървя. - Али Баба.
Няма страшно. Почакайте ме.
Все още си спомням това чувство.
Касим?
Какво да го правим, водачо?
Касим…
Не го убивайте. Завържете го и нека мирува.
Касим използва тунелите, за които му бях казал,
за да открадне богатствата на двореца.
Касим, Али Баба е отвлечен!
Съберете хората. Ще си го върнем.
Свий пръсти пред очите си
и виж света като през телескоп!
Светът, разкрил се пред теб, вече е отдавна разказана приказка.
Никога не губи пътя към светлото бъдеще!
Съдбата ти е да осъществиш много мечти и желания.
Но ако останеш сляп за по-дълго, всичко си отива.
Вместо постоянно да търсиш извинение,
защо просто не опиташ поне веднъж?
Свий пръсти пред очите си
и виж света като през телескоп!
Направи си очила и ги сложи пред очите си.
Намери всички мечти, проследи всяка надежда!
Създай свое собствено приключение!
Накъде вървиш?
Какво виждаш
в пространството между пръстите си?
Вероятно изглежда като нещо далечно, но не е.
Това е обещание, по-скъпо от всяко съкровище.
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Хайде да го решим в дуел, Чудотворецо.
Трябва ли? Предателите отиват на бесилката.
Следва: "Дългът на принца".
Помисли, братко! Хората ни страдат и умират!